Сівши на автобус до того світу, я попрощалась.
ТУЮ - Сівши на автобус до того світу, я попрощалась.
Переклала Мрійниця.
У дитинстві я вбила
безліч життів.
Поховавши маленьке життя,
Я безтурботно усміхалась, йдучи додому.
Якщо подумати про це зараз,
То з самого початку я була не проти
померти сама.
Ніжно сліпуче зовні,
Моє оточення має напружену атмосферу.
Схоже, я втрачаю свій сенс існування.
Моє життя
тривало тільки на марно,
Поки я була всього лиш
безкорисною вм’ятиною.
В глибині свого серця
я шкодую про свої безглузді
погляди на життя.
Я відкидаю ідеали,
що ріжать вуха.
Чого варте щось таке,
Як життя, яке хоче щезнути?
Кажете, я мислю егоїстично?
Я вже забула,
що таке думати взагалі.
Якщо зрештою десятиліття потому,
ми почуватимемося незручно,
То просто заріж мене, вбий і забери з собою.
Сівши на автобус до того світу, я попрощалась.
Я не можу забути, якою була дурною в дитинстві.
Моє неуцтво з необдуманістю
не йдуть мені з голови.
Якщо подумати про це зараз,
То чому я задумалась про таке?
Я рада, що оглянулась на минуле.
Я тиняюся
всередині похмурого натовпу.
Демонструю свій сенс існування.
Моя теорія «щастя» в тому,
що по суті своїй воно марно порожнє.
Це всього лиш
безкорисне слово.
Крихітне серце заполонив
неясний неспокій.
Час просто минає
без вороття.
Скільки роститеме паросток чогось такого,
Як життя, яке хоче щезнути?
Кажете, я дратую?
А вашої думки
ніхто й не питався.
Якщо зрештою десятиліття потому
ми досі житимемо,
То заріж мене, вбий і забери з собою.
Чи є сенс у чомусь такому, як життя, яке хоче щезнути?
Чи є «мрії» у чогось такого, як життя, яке хоче щезнути?
Немає
Чого варте щось таке,
Як життя, яке хоче щезнути?
Це важко, щоб ви знали, —
Не казати про речі,
які усвідомила.
Якщо зрештою десятиліття потому
я шкодуватиму про це,
То заріж мене, вбий та забери з собою.
Це буде
першим та останнім,
Що я зможу зробити в знак свого безглуздого опору.
Сівши на автобус до того світу, я попрощалась.
Але я передумала, закричала та пішов дощ.
ТУЮ