Hüvasti maailm, ma lahkun nüüd siit maailmast bussiga.
"Hüvasti maailm, ma lahkun nüüd siit maailmast bussiga" "Anoyo iki no basu ni notte saraba" -Tuyu
Ma ei suudaks lugeda elusid mille noorena ma võtsin.
Matsin maha väikese elu naeruse näoga ning tõttasin ma, siis kiiresti koju.
Nüüd tagasi mõeldes, oleks võinud olla mina see kes suri, nende asemel.
Mind ümbritsev õhk on väga väga tihke,
Kaob mu tahtmine eksisteerida.
Eluliinid on,
liiga pikkad.
Neist pole mingit kasu, kõigest mingid mõttetud kortsud.
Sügaval südames ma leinan seda eluvaadet.
Annab mulle ideaale mis teevad mu kõrvadele valu.
Mis väärtus on elul mis tahab siit maailmast kaduda?
Ah, et see on isekas?
Kuid sa ei tea mida ma mõtlen.
Lõppude lõppuks, pärast aastakümneid, ma olen lihtsalt tüütus...
See eest, pussita, tapa ning lase mul surra.
Hüvasti maailm, ma lahkun nüüd siit maailmast bussiga.
Mul on siiamaani meeles korrad kui mind lapsena kiusati.
Ülemäärased mõtted mille mõtlemist ma ei mäleta ei lähe ära.
Tagasi nüüd mõeldes,
Miks ma valu alla neelasin?
(A a a) Kui ma oleks julge olnud.
Tatsan läbi värvitu rahva,
Esitledes elu väärtust,
"Rõõmu teooria" on mõttetult sügav,
Need on sõnad millel lihtsalt puudub otstarve.
Mu läiketa pealiskaudset südant veab maldamatus,
See on möödunud ja aega kerida tagasi on võimatu.
Mis juhtub elus mis tahab siit maailmast kaduda?
Ah, et ma olen tüütu?
Mul pole vaju sinu arvamust.
Lõppude lõppuks, pärast aastakümneid, jääb see kõik samaks...
See eest, pussita, tapa ning lase mul surra.
Milline väärtus on elul mis tahab siit maailmast kaduda?
Millised unistused on elul mis tahab siit maailmast kaduda?
Pole ju.
Mis väärtus on elul mis tahab siit maailmast kaduda?
"See teeb haiget, ma tean"
Ära käitugi nagu sa veel teaks.
Lõppude lõppuks, pärast aastakümneid, ma tunnen sama valu..
See eest, pussita, tapa ning lase mul surra.
See on see...
Mida tegema pean.
Mu esimene ja ainus heitlus...
Hüvasti maailm, ma lahkun nüüd siit maailmast bussiga.
Kuid ma karjun ja kahetsen kuni langeb vihma.
-Tuyu ツユ